Elektricitet er en af naturens vældigste kræfter.
Ved midten af 1900-tallet -
- var det lykkes os at udnytte den til at oplyse vores moderne verden.
Det har taget flere hundreder års ideer og opfindelser at nå hertil.
Men der skulle et excentrisk geni -
- til at frigøre elektricitetens fulde potentiale.
I vinteren 1943 kiggede Nikola Tesla ud -
- over Manhattan for allersidste gang.
Tesla var blevet født i en verden drevet af damp og oplyst af gas.
Men nu så han en ny verden for sine øjne.
En forvandlet verden, drevet af elektricitet. Hans verden.
Han var skrøbelig, ensom og tynget af sorg over en elsket dues død -
- og dette excentriske geni vidste, at hans livsværk var afsluttet.
Han lagde sig ned på sengen for at dø.
Det tog tre dage, før man fandt hans lig.
For lidt over 200 år siden opdagede man, at elektricitet -
- kunne være langt mere end blot statisk ladning.
Man kunne få den til at flyde i en vedvarende strøm.
Men man stod også over for en vidtrækkende opdagelse:
At elektricitet er forbundet med magnetisme.
Udnyttelsen af relationen mellem magnetisme og elektricitet -
- skulle forandre verden totalt.
Vi kan producere tilsyneladende ubegrænsede mængder elektricitet.
Dette er historien om, hvordan elektricitetens gåde blev løst -
- og derefter brugt i et århundrede fuldt af fornyelser og opdagelser.
Men ikke før et rystende eksempel på kappestrid mellem ingeniører -
- omsider fik sin afslutning.
Episode 2 Opfindelsernes tidsalder
Vores historie begynder i London ved begyndelsen af 1800-tallet -
- med en ung mand, der skulle fremme forståelsen af elektricitet.
Den 29. februar 1812 ankom en 21-årig selvlært bogbinder hertil.
Michael Faraday kom her til The Royal Institution of Great Britain.
Han var omgivet af de bedste inden for den akademiske verden -
- og skulle snart lytte til en af videnskabens skarpeste hjerner.
Faraday, der var søn af en grovsmed -
- havde afsluttet sin skolegang allerede som 12-årig.
Han kom aldrig på universitetet.
Men han fortsatte med at lære, for han var fascineret af videnskab.
Om dagen arbejdede Faraday hårdt og længe som bogbinder.
Om aftenen læste han alt, hvad han fandt af videnskabelig litteratur.
Han elskede at lære nye ting om verden.
Han var drevet af en konstant trang -
- til at forstå, hvorfor tingene var, som de var.
At læse videnskabelige bøger var én ting -
- men for virkelig at stille sin tørst efter viden -
- længtes Faraday efter at se forsøgene med egne øjne.
Til sidst fik han sin chance -
- da han fik en billet til en forelæsning -
- med samtidens største engelske kemiker: Sir Humphry Davy.
Det kom til at ændre Faradays liv for altid.
Bagefter var Faraday dybt overvældet og fuld af ideer.
Og han vidste, hvad han ville med sit liv.
Han var fast besluttet på at vie sit liv til at fremme videnskaben.
Som sagt, så gjort. Inden et år udnævnte Davy ham -
- til assistent ved The Royal Institution.
Med Davy som beskytter og også som chef -
- studerede Faraday alle mulige former for kemi.
Men hvad inspirerede ham til hans største gennembrud?
Jo, elektriciteten og magnetismens usynlige kræfter.
I 1820 studeredes begge af danskeren Hans Christian Ørsted -
- som havde gjort en besynderlig opdagelse.
Han sendte en elektrisk strøm gennem en kobberledning -
- som han førte hen til en magnetisk kompasnål.
Han så, at det fik nålen til at bevæge sig.
Ørsted fandt det bemærkelsesværdigt.
Han havde for første gang vist -
- at elektrisk strøm kan frembringe magnetisme.
Han havde bundet elektricitet og magnetisme sammen.
I dag kaldes det elektromagnetisme.
Det er en af naturens grundlæggende kræfter.
Ørsteds opdagelse sætter gang i et helt nyt område -
- med opfindsomhed omkring alt, der handlede om elektricitet.
Man ser dem for sig konkurrere på elektriske eksperimenter -
- for at opdage nye bindeled mellem elektricitet og andre naturkræfter.
Ved The Royal Institution ville Faraday genskabe Ørsteds arbejde.
Det var hans første skridt mod berømmelse og rigdom.
Efter grundige undersøgelser konkluderede han -
- at der må være en påvirkning mellem ledningen og nålen.
Det apparat, han udviklede for at påvise det, ændrede historien.
Faraday skabte en strømkreds ved hjælp af et batteri som det her -
- et par metaltråde og et kviksølvbad.
Strømkredsen fortsætter gennem disse kobberrør -
- og den her metaltråd når helt ned i kviksølvet.
Fordi kviksølv er så god en leder, så slutter det strømkredsen.
Når strømmen løber gennem kredsen ...
... dannes et cirkulært magnetisk kraftfelt omkring metaltråden.
Det virker sammen med magnetismen -
- fra en permanent magnet, som Faraday placerede i kviksølvet.
Sammen tvang de metaltråden til at bevæge sig.
Faraday havde bevist, at denne usynlige kraft eksisterer.
Han kunne se magnetfeltet skabe cirkulære bevægelser.
Denne smukke anordning var den første -
- der omdannede elektrisk strøm til kontinuerlige bevægelser.
Simpelthen den absolut første elektriske motor.
Men Faraday gik endnu videre med eksperimentet.
Faradays opdagelse af elektromagnetisk bevægelse i 1821 -
- beviste, at der fandtes et forhold -
- mellem elektricitet, magnetisme og bevægelse.
Faraday udforskede dette forhold i detaljer -
- og stillede sig selv en endnu sværere udfordring.
At bruge magnetisme og bevægelse til at frembringe elektricitet.
Til sidst gav hans beslutsomhed og hårde arbejde resultater.
Gennembruddet kom den 17. oktober 1831 -
- da Faraday tog en magnet som den her -
- og førte den ind og ud gennem en spole af metaltråd.
Han påviste en lille elektrisk strøm i spolen -
- der først bevægede sig den ene vej og så den anden.
Faraday vidste, han var på sporet af noget.
Nogle dage senere bevægede han ikke magneten gennem spolen -
- men gjorde noget tilsvarende -
- ved at føre den ledende kobberplade gennem magnetfeltet.
Idet den roterende skive skar gennem magnetfeltet -
- blev milliarder af negativt ladede elektroner -
- slået ud af deres cirkulære bane og ført mod kanten.
En negativ ladning opbyggedes ved skivens kant -
- og efterlod en positiv ladning i midten.
Var skive og metaltråd forbundne, flød elektronerne i en støt strøm.
Faraday havde produceret en kontinuerlig elektrisk strøm.
I modsætning til et batteri var der strøm, så længe skiven roterede.
Han havde frembragt elektrisk kraft direkte fra mekanisk kraft.
Faradays opdagelse af induktion var af yderste vigtighed i sig selv -
- for forståelsen af elektricitet og teknologi i resten af 1800-tallet.
For Faraday blev det indledningen til et årtis intens forskning.
Det gav ham en idé om, hvordan han kom videre med sin forskning.
Mens Faraday gerne ville forstå selve elektricitetens natur -
- var de europæiske opfindere knap interesseret i forskningen.
De tænkte mere på, hvordan man kunne tjene penge på elektricitet.
Det er bemærkelsesværdigt, især fra et samtidigt perspektiv -
- at stort set ingen bekymrer sig om, hvad elektricitet egentlig er.
Ingen debatterede, om det var en naturkraft eller et princip.
Man var interesseret i, hvad elektricitet kunne gøre.
Faraday, som levede i en verden med dampkraft -
- oplyste den videnskabelige verden om elektricitetens natur.
Men samtidig skete der endnu et gennembrud -
- i den praktiske anvendelse af elektricitet.
Det første apparat, der førte elektriciteten ud af laboratoriet -
- og introducerede den for almindelige folk, var telegrafen.
Nøglen til forståelsen af telegrafen -
- er forståelsen af, hvordan elektromagneten fungerer.
En magnet, som skabes af en elektrisk strøm.
De første elektromagneter udvikledes uafhængigt af hinanden -
- af William Sturgeon i England og Joseph Henry i Amerika.
Ligesom Faraday opdagede, at han kunne sno metaltråden -
- og øge den strøm, som magnetens bevægelse frembragte -
- havde Henry og Sturgeon opdaget, at øgede de antallet af spoler -
- blev det magnetiske felt mere koncentreret.
Jo flere spoler og vindinger, desto stærkere magnet.
Hvis jeg sender strøm gennem denne elektromagnet -
- kan man faktisk se effekten af det magnetiske felt.
Det klassiske skoleeksempel med jernspåner oven på magneten.
Hvis man banker lidt, følger jernspånerne feltets konturer.
På den måde kan man visualisere magnetismens effekt.
For at gøre en elektromagnet stærkere -
- fandt Henry og Sturgeon på at placere forskellige metaller -
- inde i den elektromagnetiske spole.
Årsagen til jerns effektivitet er fascinerende.
Jern består af en masse små magneter -
- som peger i vilkårlige retninger. Lige nu er det her ingen magnet.
De små magneter indeni peger i samme retning som kompasnålene.
De peger alle i forskellige retninger.
Men når man påtrykker et magnetfelt ...
... peger de alle i samme retning. Magneterne forenes -
- og forøger dermed kumulativt elektromagnetens kraft.
Hvad Henry og Sturgeon gjorde -
- var at anbringe to spoler på armene af en "hestesko" -
- for på den måde at skabe noget, der var mange gange stærkere.
Man kan se, hvilken kraft hesteskomagneten besidder -
- hvis jeg tilslutter den og bruger noget lidt større end jernspåner.
Små jernstykker. Se, hvor stærkt det elektromagnetiske felt er -
- som holder dem på plads.
Det er vigtigt at huske, at elektromagneten kun fungerer -
- så længe der løber strøm gennem den.
Så snart jeg slukker for strømmen, forsvinder tiltrækningskraften.
Tidlige opfindere fremviste dens kraft ved at løfte metalvægte.
Henry fremstillede en magnet, der kunne løfte halvanden ton metal.
Imponerede, men det ændrede ikke verden.
Men placerer man magneten for enden af en ledning -
- kan man pludselig få tingene til at ske på et øjeblik.
Muligheden for at kontrollere en magnet på afstand -
- er en af de mest brugbare ting, vi har opdaget.
Kan man synliggøre elektricitet langt fra den oprindelige kraftkilde -
- bliver umiddelbar kommunikation mulig.
I 1840'erne udviklede Samuel Morse et system til at sende beskeder -
- baseret på, hvor længe en elektrisk strømkreds var sluttet.
Et langt signal for en streg, et kort for en prik.
På den måde kunne man sende beskeder ved hjælp af koder.
Samtidens kommentatorer -
- nævner, hvordan elektricitet og telegraf -
- bogstavelig talt gjorde deres verden mindre.
Man ser ofte telegrafen optræde i 1800-tallets retorik.
Man taler om, hvordan mere kommunikation og forståelse vil -
- gøre krig til et overstået stadium.
Vi vil jo komme til at forstå hinanden.
Hvilket set i bakspejlet virker håbløst utopisk.
Snart løb telegraflinjer på kryds og tværs af Europa og Amerika.
Men lynhurtig global kommunikation var stadig uden for rækkevidde -
- fordi der ikke fandtes kabler, der kunne overføre beskeder -
- mellem verdens to stormagter: Storbritannien og Amerika.
Mange eksperter mente, at et kabel over Atlanterhavet var umuligt.
De, der ikke var enige, vidste, at der var mange penge at tjene.
Amerikanske forretningsfolk og britiske ingeniører slog sig -
- sammen for at bevise, at det var muligt.
Forsøg efter forsøg endte katastrofalt.
De tunge kabler knækkede hele tiden på grund af bølger og storm.
Til sidst, den 29. juli 1858 -
- fik man splejset to ender af et kabel sammen midt i Atlanten.
Et kabel var for stort til kunne fragtes om bord på ét skib.
Så den ene del kom til Newfoundland og den anden til Irland.
Seks dage senere var den direkte forbindelse -
- mellem verdens to mest magtfulde nationer på plads.
Projektet blev hyldet som en kæmpe succes.
Dronning Victoria sendte en besked til præsident Buchanan.
Men endnu inden festlighederne var forbi, begyndte tingene at gå galt.
Det her er chefingeniør Brights notesbog.
Her ser man dronning Victorias originale meddelelse.
Den består af blot 98 ord, men det tog 16 timer til at sende den.
Telegrafisterne på den anden side havde svært ved at tyde beskeden.
De elektriske signaler var utydelige og forvrængede -
- så man bad hele tiden om at få ord gentaget.
"Gentag efter sending, venter på signal, intet signal ..."
Den transatlantiske kommunikation gik ikke, som man havde håbet på.
De kommende dage blev der sendt hundredvis af meddelelser.
Det, man modtog i Newfoundland, var dog næsten umuligt at tyde.
Det var en forvirret samling prikker og streger.
Der var store problemer med kablet, og det blev værre.
Kablet fra 1858 blev aldrig ordentligt repareret.
Det blev dødsstødet, da den britiske ingeniør Wildman Whitehouse -
- fejlagtigt troede, at man ved at øge spændingen -
- kunne tvinge meddelelserne igennem til Newfoundland.
Kablet holdt helt op med at virke.
At øge spændingen med stærkere batterier forekom hensigtsmæssigt.
De fleste troede, at strøm flød via kablet som væske gennem et rør.
Øgede man spændingen, svarede det til at øge trykket i systemet.
På den måde ville man tvinge strømmen igennem.
Men telegrafen transporterede impulser, der kom i bølger.
Ikke en kontinuerlig strøm.
Impulserne blev forvrænget -
- hvilket gjorde det svært at skelne prikker fra streger.
Ved at studere effektiviteten af kabelføring under vand -
- blev forskerne klar over -
- at elektrisk strøm ikke altid flød ligesom vand.
Den frembragte også usynlige elektromagnetiske bølger.
Den opdagelse resulterede i en ny gren inden for forskningen -
- i elektromagnetisme og dermed i løsningen af problemet med kablet.
I virkeligheden var det transatlantiske kabel -
- et gigantisk, ambitiøst og utrolig dyrt eksperiment.
At videnskaben ikke kunne holde trit med teknologien var stillet blot.
En ny, mere teoretisk tilgang, som jeg finder langt mere spændende -
- til forståelsen af elektricitet begyndte snart at gøre sig gældende.
Med den nye viden om de elektriske impulsers bevægelse i kablet -
- kunne man forbedre konstruktion, design og udlægning af kablerne.
Yderligere otte års samarbejde mellem forskere og ingeniører -
- skulle der til, før et funktionsdygtigt kabel var på plads.
Fredag den 27. juli 1866 blev en meddelelse sendt -
- fra Irland til Newfoundland. Den gik klart og tydeligt igennem.
"En fredstraktat er indgået mellem Østrig og Preussen."
Drømmen om transatlantisk kommunikation var gået i opfyldelse.
Den succes, som kablet fra 1866 oplever, gør igen verden mindre.
Tidligere var information måske måneder om at nå verden rundt.
Pludselig tog det kun et par sekunder eller minutter.
Det var en større omvæltning end noget, der er sket i min levetid.
Telegrafen forandrede livet for almindelige mennesker.
Men det var gennembruddene i forbindelse med brug af el -
- som skulle få en endnu større betydning.
Opfindere udviklede nemlig en ny måde at bruge elektricitet på.
De frembragte noget, alle i hele verden gerne ville have.
Elektrisk lys.
Indtil 1800-tallet kendte man kun én måde at skabe lys på.
Ved at brænde ting.
I midten af 1800-tallet havde vi finpudset en meget effektiv måde -
- at oplyse vores hjem på: Ved hjælp af gas.
Et typisk britisk hjem i 1860'erne -
- havde været oplyst ved hjælp af brandbar gas.
Gassen blev pumpet direkte ind i husene via et netværk af rør.
Men gaslamperne var for svage til at oplyse store udendørs områder.
Derfor begyndte man at oplyse banegårde og gader -
- med en kraftigere lyskilde: elektrisk buelys.
Det første buelys blev fremvist af Faradays mentor, Humphry Davy -
- i The Royal Institution så tidligt som 1808.
Det virkede ved, at man sendte en kontinuerlig -
- elektrisk strøm mellem to kulstave.
Men det intensive, hvide skær var for voldsomt til folks hjem.
Skulle elektrisk lys konkurrere med gas, måtte det -
- deles op i flere mindre og lyssvagere lyskilder.
Den, der fik held med at forsyne alle husholdninger med elektrisk lys -
- var garanteret rigdom og berømmelse.
I begyndelsen af 1880'erne havde den kendteste, mest formidable -
- og mest konkurrencemindede opfinder taget udfordringen op.
Amerikaneren Thomas Alva Edison.
For Edison var det at opfinde en lidenskab.
Han elskede det, og han elskede at være i laboratoriet.
Drivkraften var helt enkelt, at det var så sjovt.
Det var det bedste, han vidste det. Han var god til det -
- og al hans kreativitet kom i anvendelse.
Edison er hr. Elektrisk Opfindelse.
De stoler på ham og tror, at han kan klare hvad som helst.
Han var også dygtig til at skabe kontakt til forretningsfolk -
- folk, der er villige til at satse ...
De vil sætte penge bag Edisons ord og støtte ham i hans foretagende.
Pengene var nok det, der betød mindst for Edison.
Penge havde kun det ene formål at finansiere det næste projekt.
Edison havde samlet en gruppe unge talentfulde ingeniører -
- på et topmoderne laboratorium i New Jersey.
42 kilometer fra Manhattan.
Menlo Park udviklede sig til verdens første forskerpark.
Her fik Edisons team mulighed for at opfinde i industrielt omfang.
De arbejdede længe hver dag. En af dem beklagede sig over -
- at han knap nok traf sine børn. Han var jo altid i laboratoriet.
Men de vidste, de var i gang med noget stort, og hvis det lykkedes ...
Fik de og Edison succes, var fremtiden sikret.
Edisons drøm var at forsyne alle landets husstande med elektrisk lys.
Med sit ingeniørteam bag sig lancerede han sin kampagne.
Kapløbet om lys i hvert hjem udspillede sig i samtidens storbyer.
New York, Paris og London.
Edisons hold i Menlo Park tog fat på at udvikle -
- en helt ny type elektrisk pære.
Glødelampen.
Faktum er, at Edisons glødelampe hverken var ny eller unik.
Franske, russiske, belgiske, britiske opfindere -
- havde finpudset lignende pærer i over 40 år.
Og en af dem, englænderen Joseph Swan -
- havde udviklet sin egen version af glødelampen.
Både Swan og Edison lod strøm passere gennem en glødetråd.
Selve glødetråden yder strømmen større modstand -
- end den møder i den kobbertråd, som resten af kredsen består af.
Alt bygger på idéen om modstand.
I denne beholder er der en glødetråd, som er lavet af grafit.
Lad os se, hvad der sker, når jeg sender strøm igennem den.
Atomerne i glødetråden hæmmer strømmen af elektricitet.
Der skal altså mere energi til at tvinge den igennem.
Den energi afsættes som varme i glødetråden.
Når den varmes op, øges modstanden også.
Temperaturen stiger, indtil den bliver hvidglødende.
Et af de første materialer, Edison brugte til glødetråden, var platin.
Platin har et ganske højt smeltepunkt -
- og kan opvarmes, indtil det er hvidglødende uden at smelte.
Det kan også formes til tynde tråde, og jo tyndere tråd -
- desto mere modstand får den strøm, der passerer igennem.
Men platin var dyrt og gav ikke nok modstand.
Man kappedes om at finde et bedre alternativ.
Menlo Park gik over til samme metode, som Swan arbejdede på.
Med vakuum kunne man forhindre billige tråde af kulstof -
- i at brænde over for hurtigt.
Edison og Swan afprøvede alle tænkelige materialer til glødetråden.
Alt fra råsilke og pergament til kork.
Edison testede endda sin ingeniørs skæg.
Til sidst lagde Edison sig fast på bambusfibre -
- mens Swan i stedet brugte en præpareret bomuldstråd.
Edisons og Swans glødelamper lignede hinanden meget.
De endte med at indgå en aftale om salget af pærer i Storbritannien.
Mange tror stadig, at Edison var alene om at opfinde glødelampen -
- mens Swan er blevet en fodnote i historien.
Men glødelampen var kun en del af Edisons strategi.
Han udviklede også tilhørende stikkontakter, ledninger og målere.
Han var en genial forretningsmand og udviklede -
- en banebrydende måde at distribuere elektricitet på.
Edison vidste, at nøglen til at tjene penge lå i -
- at producere elektricitet på et centralt elværk.
Og så sælge den til så mange som muligt.
Det virker indlysende, men alle, der ville bruge elektricitet dengang -
- måtte have sin egen støjende generator derhjemme.
Edison havde kæmpe ambitioner. Han ville oplyse -
- verdens hurtigst voksende og mest spændende by.
New York.
Sommeren 1882 befandt Edison sig i en unik position -
- i centrum for 1800-tallets videnskab og innovation.
Han havde taget patent på en banebrydende glødelampe.
Han havde samlet stor viden om elektroteknik.
Frem for alt havde han oparbejdet et ry for at være -
- en genial opfinder, og journalisterne slugte hvert et ord.
Wall Streets finansfolk bakkede gerne hans ideer op med penge.
Hans vision, at elektrificere Manhattan og resten af verden -
- var tilsyneladende inden for rækkevidde.
Edison og hans hold stod over for at lancere -
- deres dyreste og mest risikable projekt hidtil.
Amerikas første elværk, der skulle producere jævnstrøm.
Kort før kl. 15 den 4. september 1882 -
- gik Edison, omgivet af bankmænd, rangspersoner og reportere -
- ind i J.P. Morgan-bygningen lige bag mig.
Han trykkede på en af sine patenterede kontakter -
- og tændte dermed 100 af sine glødelamper på en og samme tid.
Han henvendte sig til en journalist: "Jeg har holdt alle mine løfter."
800 meter væk på Pearl Street var Edisons nye elværk -
- til en pris af en halv million dollar -
- og efter fire års hårdt arbejde netop vakt til live.
Strømmen løb gennem nedgravede kabler i alle retninger.
Det virker måske indlysende i dag -
- men i New York i starten af 1880'erne -
- virkede det som en unødvendig udgift at grave kabler ned.
Gaden her har været krydset af hundredvis af kabler -
- til telegraf, telefoner og gadebelysning med buelamper.
Hvis man kiggede opad, så man en filtret masse -
- af ledninger, der blokerede for sollyset.
Edison vidste, at den farlige situation måtte ændres.
Skulle han tjene flere penge, måtte elektricitet have -
- sit omdømme fornyet og betragtes som sikker.
Edison argumenterede både for øget sikkerhed -
- ved jævnstrøm med lav spænding og for nedgravede kabler.
Han mente, hans system var sikrere til gadebelysning end buelamper -
- og sikrere end gaslamper indendørs.
Man behøvede ikke at bekymre sig for brande eller stød.
Hans system var meget sikrere, fordi kablerne var gravet ned.
Men at grave kablerne ned var ikke blot dyrt -
- men også et logistisk mareridt. Her lå verdens travleste gader.
Edison valgte dette område af en bestemt grund.
Wall Street: Rigt, betydningsfuldt og indflydelsesrigt.
Skulle Edisons systemer give overskud -
- måtte kunderne være inden for en 1,6 kilometers radius fra elværket.
Edison havde regnet ud, at det dyreste kabel, han havde råd til -
- kun ville kunne overføre en tilstrækkelig mængde jævnstrøm -
- til kunder inden for denne radius.
Det var et kæmpe fremskridt, for dusinvis af kunderne kunne nu -
- få deres strøm fra et og samme elværk.
Men der var et problem: Edisons net ville aldrig -
- kunne forsyne de nye forstæder med lys på en lønsom vis.
Kundekoncentrationen var ikke sådan -
- at det kunne lønne sig at bygge dyre elværker.
Havde vi holdt os til Edisons måde at producere og distribuere strøm -
- havde verden set anderledes ud i dag.
Så havde vi måttet have massevis af elværker -
- der højst lå 1,6 kilometer fra hinanden. Selv i bymidterne.
Det ville være meget dyrt at forsyne mindre samfund med strøm.
Men en mand med en løsning på problemet skulle snart dukke op.
En person, der hjalp med at skabe den moderne verden.
Han var uløseligt forbundet med en af videnskabens største følgevirkninger.
Han hed Nikola Tesla og arbejdede lige for øjnene af Edison.
Nikola Tesla var en serbisk opfinder, der var født i Kroatien.
Han arbejdede kortvarigt for Edison efter sin ankomst til New York.
Han var europæer, indadvendt og en tankens mand.
Han var alt det, Edison ikke var.
De kunne ikke være mere forskellige, hvad angik udseende og opførsel -
- og deres offentlige persona.
Edison var ligeglad med, hvad han havde på af tøj.
Spildte han kemikalier på jakkesættet, betød det intet.
Han var faktisk en ret sjusket fyr.
Tesla tænkte derimod selv som ung på sit udseende -
- og på hvordan folk opfattede ham.
Han var optaget af sit tøj, og hvordan han blev fotograferet.
Han ville altid fotograferes i halvprofil -
- så man ikke kunne se hans spidse hage.
Nikola Teslas liv og død -
- er både en fascinerende og tragisk historie -
- om videnskabelig genialitet, skånselsløse forretninger -
- og chokerende PR-trick.
Amerikanerne var nok imponeret af Edisons jævnstrømsværker -
- men Tesla var knap så imponeret.
Han drømte om at overføre elektricitet mellem byer og lande.
Han mente, at han vidste, hvordan det kunne gøres.
Ved at bruge en anden type elektrisk strøm.
Man vidste, at jo mindre strøm der blev sendt gennem et kabel -
- desto mindre var tabet på grund af modstand -
- og desto længere kunne kablet være.
Tesla foreslog en metode, hvor strømmen kunne mindskes -
- uden noget tab af strømstyrke i den anden ende.
Det kaldtes for vekselstrøm.
Vekselstrøm er præcis, som ordet angiver: Elektricitet, som veksler -
- mellem to modsatrettede retninger meget hurtigt.
Jævnstrøm derimod løber kun i én retning.
Tesla interesserede sig for vekselstrøm -
- fordi han ligesom andre elektroingeniører -
- havde indset, at overførsel af strøm mellem punkterne A og B -
- ville effektiviseres, hvis man øgede spændingen.
Mængden af elektrisk effekt i et kabel -
- er lig spændingen multipliceret med strømmen.
Ved at øge spændingen kunne strømmen mindskes -
- og dermed tabet fremkaldt af modstanden formindskes.
Men man vil ikke have 20.000 volt ind i sit hjem.
Derfor må spændingen reduceres, inden den kommer ind i huset.
Det skal der bruges en transformer til.
Vekselstrøm gør det muligt at bruge en transformer -
- til at omsætte den høje spænding -
- til den lavere spænding, som forbrugeren bruger.
At forfine teknikken til overførsel af elektricitet over stor afstand -
- ville være et stort skridt frem mod den moderne verden.
Og en velbeslået forretningsmand arbejdede allerede på en løsning.
Han hed George Westinghouse.
Han mente, vekselstrøm var fremtiden, men der var et problem.
Det var udmærket til at give lys -
- men til forskel fra jævnstrøm kunne det ikke drive en motor.
Og ingen troede, det nogensinde ville ske, undtagen Nikola Tesla.
Ifølge Tesla var det første, man skulle gøre, ikke at bygge noget.
Man skulle forestille sig, gennemtænke og planlægge det.
Han havde det, der kaldes "eidetisk hukommelse."
Han kunne huske alt, hvad han så -
- og så visualisere det i tre dimensioner.
Folk med den evne kan se ting for sig på en armlængdes afstand -
- og se dem i tre dimensioner.
Alt tyder på, at Tesla havde den evne.
Det her er et Tesla-æg.
Tesla brugte sådant et til at demonstrere sit store gennembrud -
- og en af de vigtigste opfindelser nogensinde.
Han viste, at en roterende bevægelse kan frembringes af vekselstrøm.
Som kunne være produceret tusindvis af kilometer væk.
Det var noget, der aldrig var blevet gjort før.
Da Tesla arbejdede med sin vekselstrømsmotor -
- tænkte han stort og puslede ikke med en enkelt motorkomponent.
Han var ikke ude på at forbedre denne eller hine detalje lidt.
Han forestillede sig et helt system med generator, kabler og motor.
Han tænkte anderledes end alle andre -
- og gjorde tingene anderledes end sine samtidige kolleger.
Teslas løsning var genial.
Han sendte mere end én vekselstrøm ind i motoren -
- og faseforskød dem, så de efterfulgte hinanden.
Den første vekselstrøm satte strøm til en spole inden i motoren -
- som skabte et elektromagnetisk felt.
Motorens centrale, bevægelige del blev tiltrukket af magnetfeltet.
Den anden vekselstrøm satte strøm til den næste spole -
- som igen tiltrak den bevægelige del, før strømmen aftog.
Det samme skete med den tredje og fjerde spole.
Resultatet blev et roterende magnetfelt, der var -
- stærkt nok til at sætte motoren, eller ægget, i bevægelse.
Tesla udviklede et elektrisk system baseret på flerfaset vekselstrøm.
Det betød, at støjende og ildelugtende elværker -
- der producerede vekselstrøm -
- nu kunne ligge langt væk fra beboede områder.
For første gang kunne man bygge elværker, hvor man ville.
Inde i byen eller ved et vandfald som Niagara.
El kunne distribueres over lang afstand -
- til alle indbyggerne i en større by.
Teslas gennembrud var den sidste brik i puslespillet.
Han måtte stadig overbevise verden om, at hans løsning var bedre -
- end den metode med jævnstrøm, som Edison var fortaler for.
Edison vedblev med at udbygge sit jævnstrømssystem -
- og byggede elværker i hele staten New York.
Men så mødte Tesla George Westinghouse.
Manden, der kunne virkeliggøre hans drømme.
I juli 1888 afgav Westinghouse et tilbud på Teslas patenter -
- hvilket er blevet en del af det mysterium, der omgiver Tesla.
Det gør det svært at skelne fakta fra fiktion.
Tesla fik 75.000 dollar for sine patenter på vekselstrøm -
- og blev tilbudt 2,50 dollar per hestekraft genereret af hans motor.
Det burde have sikret ham stor rigdom resten af livet.
Men sådan gik det ikke.
I dag ved vi, at systemet med vekselstrøm -
- var langt bedre, når det gjaldt om at overføre elektricitet.
I kraft af Teslas opdagelser -
- var vekselstrømmens sejr over jævnstrømmen uundgåelig.
Men én mand troede stadig på sine jævnstrømsopfindelser.
Fra glødetrådene i lamperne til kontakterne og generatorerne.
Han ville ikke spilde millioner af dollar på at skifte dem ud.
Edison.
Striden var i gang. Westinghouse og Tesla tog kampen op -
- med Edison om den lukrative aftale om New Yorks belysning.
To forskellige systemer kæmpede om den ultimative gevinst.
Chancen for at oplyse USA og siden resten af verden.
Det blev kendt som "Den Store Strømkrig."
Begge lejre forsøgte at underbyde hinanden -
- men Edison mente stadig, hans kære jævnstrøm -
- var bedre end vekselstrøm, fordi den var sikrere.
At røre ved Edisons kabel med lav spænding var relativt ufarligt.
Men kabler med vekselstrøm indeholdt langt højere spænding.
At berøre dem kunne være livsfarligt.
Edison forsøgte igen at fremstille jævnstrøm -
- som det sikre alternativ.
Det var bedre end gadebelysning med buelamper -
- bedre end gas og også bedre end lys, der er frembragt af vekselstrøm.
"Vælger De Edisons system, er sikkerheden garanteret."
Edison hævdede, at vekselstrøm var farligere end jævnstrøm.
Han nævnte ulykkerne, der havde ramt Westinghouses mænd -
- og alle ildebrandene forårsaget af kortslutning.
Budskabet var slagkraftigt, for i 1880'erne -
- var mange stadigvæk skrækslagne for elektricitet.
Den kunne dræbe på et øjeblik, men man vidste ikke, hvordan det skete.
Mange mente, at det ville være det rene vanvid -
- at føre den usynlige morder ind i deres hjem.
Det våben, man brugte i "Den Store Strømkrig," var frygt.
En ukendt elektroingeniør ved navn Harold P. Brown -
- hæver kampen mod vekselstrøm til et helt nyt niveau.
Det er en af de mest ekstreme og negative PR-kampagner i historien.
Brown havde fundet på en unik og teatralsk måde -
- til at demonstrere vekselstrømmens dødelige kraft.
Han ville gerne dele den med resten af verden.
En varm sommeraften i juli 1888 -
- samlede han 75 af landets bedste elektroingeniører og journalister -
- for at lade dem overvære en forestilling, de aldrig ville glemme.
Browns plan var ekstremt makaber.
Han havde betalt nogle gadedrenge for at indfange løse hunde.
Fra scenen tiltalte han sit publikum:
"Jeg har bedt Dem komme, fordi De skal overvære -
- at jeg udfører et elektrisk eksperiment på en række dyr."
Demonstrationen indebar, at hundene blev dræbt med elektrisk stød.
Både med jævnstrøm og med vekselstrøm -
- for at vise, at vekselstrøm dræbte dem hurtigere.
Det var ikke kun hunde. Brown fortsatte med sin forestilling -
- og dræbte en kalv og endda en hest.
Han fortsatte med større dyr af en bestemt grund.
Han ville vise, at vekselstrøm var så farlig -
- at den kunne dræbe et hvilket som helst pattedyr, inklusive mennesker.
Browns dyreforsøg havde overbevist de amerikanske politikere om -
- at den mest humane måde at henrette dødsdømte fanger på -
- var med vekselstrøm, produceret af Westinghouses maskiner.
Edisons advokater havde et forslag til et navn på metoden.
At blive henrettet på den måde var at blive "Westinghoused."
Klokken 06.32 om morgenen den 6. august 1890 -
- blev den 45-årige William Kemmler -
- spændt fast i en træstol, og to våde elektroder -
- fastgjordes omhyggeligt på ham.
26 embedsmænd og læger så med fra et tilstødende værelse.
Kemmler tog afsked med fængselspræsten og ventede ...
Henrettelsen af Kemmler var et lavpunkt i "Den Store Strømkrig" -
- men det betød ikke slutningen.
Tesla stod over for at gøre noget, som ingen tidligere havde set.
Noget så forunderligt og dristigt -
- at de, der overværede det, aldrig ville kunne glemme det.
Tesla havde udviklet en metode til at generere højfrekvent vekselstrøm.
Den 21. maj 1891 ved et møde med ingeniører -
- bød han på en demonstration.
Under en nærmest magisk opvisning af kraft -
- og uden at bære nogen form for beskyttelse -
- lod han titusindvis af volt, genereret af en Tesla-spole -
- passere gennem sin krop til enden af en lampe, som han holdt.
Teslas vekselstrøm var så højfrekvent -
- at den passerede gennem hans krop uden at skade ham.
Det viste, at hvis man behandlede vekselstrøm korrekt -
- kunne vekselstrøm med meget høj spænding være sikker.
"Den Store Strømkrig" var blevet vundet af Westinghouse og Tesla.
I 1896 blev et nyt elværk opført ved Niagara Falls, hvor man brugte -
- Westinghouses generatorer til Teslas flerfasede strøm.
Endelig kunne store mængder el overføres fra Niagara til Buffalo.
Nogle år senere forsynede anlægget i Niagara -
- selveste New York City med strøm.
I dag bliver næsten al elektricitet i verden -
- produceret ved hjælp af Teslas system.
Men historien om Tesla ender ikke med rigdom og berømmelse.
Han fortsatte med at bidrage til andre videnskabelige områder -
- men i et forsøg på at redde Westinghouse fra fallittens rand -
- frasagde han sig indtægterne fra sin flerfasede opfindelse.
Tesla var utrolig talentfuld, og vi har meget at takke ham for.
Men han var også meget kompliceret.
Desværre blev han mere og mere plaget.
Han var besat af tallet tre og talte sine trin, mens han gik.
Han udviklede også sære fobier -
- over for bakterier og kvinder med perlesmykker.
På en måde slog det klik for hans geniale hjerne.
Da Tesla blev ældre, trak han sig tilbage fra folk -
- og fandt følelsesmæssig trøst på anden vis.
Han blev besat af duer og sås ofte fodre dem i Bryant Park -
- på det centrale Manhattan.
Han blev endda forelsket i en usædvanlig hvid fugl.
Da den døde, blev han helt knust.
Da Tesla blev gammel, var han stort set ruineret og alene -
- og boede nærmest som en eneboer på dette hotel.
Sine sidste leveår tilbragte han på værelse 3327 på The New Yorker.
Trist, forvirret og forarmet.
Edison blev en amerikansk helt.
Hans firma indgik i General Electric -
- som selv i dag er et af verdens største firmaer.
I januar 1943 -
- var historien om Nikola Tesla ved at være forbi.
Men da han kiggede ud over Manhattan for sidste gang -
- så han en himmel oplyst af glimtende lys -
- og millioner af liv, der var forvandlet takket være hans geni.
Muligheden for at generere og overføre elektricitet -
- og maskinerne, der bruger den -
- har forandret vores verden på måder, vi ikke kunne have drømt om.
I dag kan vi producere milliarder af watt -
- hvert eneste sekund, hver time og hver dag.
Uanset om vi bruger kul, gas eller kernekraft -
- er alle elværker afhængige af de opdagelser, Faraday -
- Nikola Tesla og alle de andre tidlige elektroingeniører -
- fra en fantastisk æra fuld af opfindelser gjorde.
I dag tager vi elektricitet for givet -
- og har glemt, hvilken mystisk kraft det engang var.
Men der er noget, vi aldrig må glemme.
I dag ville vores moderne verden styrte i grus uden den.
Vores liv ville være meget, meget anderledes.
Tekster: Line Hansen www.sdimedia.com